ФЕНОМЕН ЗЕЛЕНОЇ ЗОНИ МІСТА (МЕТРОПОЛІСУ) ЯК ВУЗОЛ ТА ІНДИКАТОР СТУПЕНЮ ВИРІШЕННЯ МІСТОБУДІВНИХ ПРОБЛЕМ В УМОВАХ ПОТРЕБ ЦИВІЛІЗАЦІЙНОГО ВІДРОДЖЕННЯ КРАЇНИ (завдання та вимоги щодо удосконалення містобудівного планування та програмування ландшафтної інфраст - Дюжев, Сергій (Містобудування та територіальне планування, 2025)
У цій частині дослідження розглянуто стан розробленості та адекватності містобудівної планувальної документації стосовно змісту, якості і дефектності проєктів і програм зеленої зони великого міста (метрополісу) на прикладі багаторічного досвіду генерального планування Києва та його приміської зони на тлі аналізу матеріалів чинної Програми комплексного розвитку зеленої зони м.Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради 19.07.2005р. Специфічною рисою даної Програми є уперше проведені верифікація та обмірювання на оцифрованій підоснові об’єктів мережі озеленених територій загального користування (однак й не без некомпетентного втручання), а також постановка завдань застосування сучасних теоретико-методологічних уявлень стосовно тієї дійсності, що стає феноменом зеленої зони – матеріальним підґрунтям вирішення базових містобудівних проблем та переборення обставин нинішньої цивілізаційної кризи. Було констатовано, що при наявності численних даних стосовно екостановища великих міст, вивчення балансу речовин, що споживаються та виділяються ними, і відповідних оцінок якості умов життєдіяльності, послуг природних ресурсів, питань їхнього використання та відновлення (що пов’язано із завданнями трансформації середовища розселення як ландшафтної інфраструктури) усе ще не віднайдені конструктивні підходи та засоби залучення та застосування цих даних при вирішенні інтегральних містобудівних питань. Відмічено, що одна з причин цього знаннєвого розриву – це домінування концепту "охорони навколишнього середовища міста" та відповідних розробок "схем охорони", які часто-густо автономно передують рішенням (чи підміняють та викривлюють їх зміст) генерального стратегічного містобудівного планування, що порушує цілісність та узгодженість дій щодо перетворення гетерогенних складових міського середовища. Разом з тим було відмічено, що протягом десятиріч загальною непереборною інвентаризаційною проблемою формування та розвитку зеленої зони Києва є відсутність надійної і достовірної інформації щодо визначеної кількості, меж, площі і стану озеленених територій (аж до 2005р., коли й була розроблена чинна донині Програма комплексного розвитку зеленої зони м.Києва), коли фінансування діяльності комунальних підприємств з озеленення міста було пов’язано з відомчими "валовими" показниками площі територій, що знаходилися на їхньому балансі. Простежена реальна тенденція зниження рівня забезпеченості населення озелененими територіями загального користування на тлі завищування (викривлення) інвентаризаційних даних (у середньому) на 20–22% для "демонстрації" певного поступу до нормативних показників. Встановлено, що ці негативні тенденції обумовлені інтенсивним зростанням чисельності населення при незначному збільшенні (чи завдяки певних втрат та нецільового використання) озеленених територій загального користування, при цьому комплексна якісна оцінка таких територій була проведена майже 40 років тому. Таким чином показники розвитку зеленої зони у діючому Генеральному плані м.Києва (з урахуванням передбаченого розширення його проєктних меж), що був розроблений у2002р., мають певні помилки й тому потребують виправлення у ході розробки наступних генеральних планувальних стратегічних рішень на основі використання (у тому числі) інформаційно-розрахункової бази чинної Програми розвитку зеленої зони М.Києва.