ГЕНЕРАЛЬНЕ СТРАТЕГІЧНЕ МІСТОБУДІВНЕ ПЛАНУВАННЯ ТА ПРОБЛЕМИ ПЛАНУВАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ РОЗСЕЛЕННЯМ (частина друга: проблеми, перешкоди щодо їх розв’язання, актуальні завдання та технологічні вимоги до змісту містобудівної документації) - Дюжев Cергій (Містобудування та територіальне планування, 2023)
У другій частині цієї статті, на основі інформації Департаменту архітектури і містобудування КМДА стосовно розгляду наших зауважень та пропозицій до рішень так званого проєкту Генерального плану м. Києва до 2025 (2040) року, було визначено не тільки широке коло і масштаб містобудівних проблем стратегічного генерального планування (див. також першу частину статті), а й традиційні світоглядні та методологічні перешкоди на шляху до їх адекватного розв’язання. Серед них: відсутність розуміння та розрізнення фізичної агломерації (метрополісу) як реального, давно існуючого ландшафтного ареалу розселення, і завдань та методів територіального управління таким цілісним містобудівним об’єктом, до того ж із збереженням штучно визначеного адміністративно-територіального розмежування Києва та Київської області, тоді як давно назріла потреба (у т.ч. на підставі вимог ЦЗ) у розробці єдиного містобудівного документу стратегічного генерального планування усієї агломерації (метрополісу); нерозуміння ролі і значення різного роду "концепцій" та "стратегій", які є, у ліпшому випадку, попередніми аналітико-оцінювальними ("робочими") розробками, що не можуть підміняти зміст стратегічних містобудівних рішень Генерального плану, який розробляється та коригується встановленим порядком; оперування виключно лінійними розрахунками демографічних прогнозів ("наукове ворожіння") без встановлення можливих діапазонів соціально-демографічної і функціонально- просторової ємності сформованих, тих що формуються чи трансформуються цілісних фрагментів міського середовища; ігнорування стратегічних напрямів високотехнологічної реіндустріалізації країни та міст, ефективного використання,збереження та модернізації широкого спектру виробничих територій; здійснення житлової забудови виключно з метою одержання швидкого комерційного зиску з ігноруванням ресурсно-ландшафтної основи, культурно-історичної та природної спадщини міста, а також – декларованих цілей "сталого розвитку", створення "комфортного середовища" і досягнення "європейських стандартів" мешкання; перетворення розробки "Стратегічної екологічної оцінки" і "Історико-архітектурного", "Історико-містобудівного" опорних планів у пусту формальність, що "підшиваються" до (після) вже прийнятих (почасти корупційних) проєктних рішень, як обтяжливе "навантаження" – без будь-якого впливу на якість, обґрунтованість та доцільність таких рішень; масова розробка детальних планів територій з грубим порушенням містобудівних рішень чинного Генерального плану міста і правових норм містобудівного, земельного і природоохоронного законодавства, положень більшості ДБН; одночасно парадоксальна невідповідність (та змістовне погіршення у останні роки) низки правових норм містобудівного і земельного законодавства, положень (особливо – тезаурусу) ДБН "Планування і забудова територій" (версія 2019р.) завданням подолання кризи містобудування і сучасним теоретико-методологічним вимогам щодо реорганізації (відновлення) культурно-цивілізаційних (технологічних) засад та нормативної бази існування та трансформації сфери архітектурно- містобудівної діяльності та її базової складової – комплексу стратегічних розробок щодо містобудівного планування, проєктування та регулювання дійсності розселення. На основі розглянутого наукового та практичного досвіду вирішення відзначеного корпусу містобудівних проблем, встановлено підходи та напрями удосконалення арсеналу методів дослідження динаміки, причин і засобів переборювання кризових станів містобудівних феноменів розселення, відновлення професійної культури планувального управління. За результатами проведеного двоетапного тематичного дослідження запропоновано блок містобудівних розробок (які не можуть підмінювати одна одну чи редукувати до одної) щодо комплексу рішень безперервного планувального управління, моніторингу та відповідного скоординованого землекористування, а також – блок періодичного супроводу прийняття містобудівних рішень та організаційно-управлінських моделей впровадження (реалізації) генеральних рішень стратегічного планувального управління.