КЛАСИЦИЗМ У ФОРМОТВОРЕННІ САКРАЛЬНОГО ПРОСТОРУ - Гнатюк, Лілія (Містобудування та територіальне планування, 2023)
Проаналізовано класицизм першого десятиліття ХХ століття став наслідком негативної оцінки ситуації в культурі кінця ХІХ століття. Представлено думки таких теоретиків культури, як Макс Нордау чи Річард Хаманн, які представляли крайній індивідуалізм і відірваність мистецтва від моральних і соціальних завдань є проявами виродження і занепаду, які ведуть суспільства до божевілля і краху. Репрезентовано риси характерні для культури кінця століття (fin de siècle). Розглянуто архітектуру сакральних споруд, зведених за принципом класичної архітектури. Визначено, що об’єкти, створені Йожефом Плечником, Гуннаром Асплундом і Сігурдом Леверенцем, які несли надіндивідуальні, нелюдські форми індустріального класицизму могли здаватися жахливими, але в даному випадку вони асоціювалися з рисами єдиної надійної опори людської спільноти. Представлено погляд на таємничу природу з’єднання людей у суспільстві – близький до видів зв’язків, що пов’язують релігійні громади, а також концепція архітектури як мосту між небом і землею, яка також змінила підхід до будівлі як виключно матеріального об’єкта. Проаналізована форми окремих сакральних споруд та способи організації їх інтер’єрів, що дозволило зробити висновок, що ідеї класицизму єдності навколишнього ландшафту, схильність використовувати місцеві матеріали, але також більш загальне, філософське ставлення, що дозволяє розглядати архітектуру як елемент, який пов’язує сили космосу з життям людини. Розглянуто використання метафоричної мови архітектури засновані на світі візуальних людських виробів та їх іконографічних відмінних рисах. Виявлено необхідність враховувати взаємозв’язок між певними формами та повідомленнями, що через них передаються у формотворенні сакрального простору. Виявлено тенденції формотворення сакрального простору у ХХ ст., роль місцевих традицій і природних матеріалів, органічна архітектура.