СИМВОЛІЗМ МЕТАФОРИЧНОЇ МОВИ ІМРЕ МАКОВЕЧА У ФОРМОТВОРЕННІ САКРАЛЬНОГО ПРОСТОРУ - Гнатюк, Лілія (Містобудування та територіальне планування, 2021)
Проаналізовано знакові храми ХХ ст. авторства угорського архітектора Імре Маковеча. Представлено антропософську теорію архітектури, яка припускала що світ і людина пронизані різними типами духовних сил, які завдяки формам об’єктів видимого світу можуть бути зміцнені або послаблені. Репрезентовано розуміння гармонії форм у формотворенні сакрального простору. Розглянуто архітектуру сакральних споруд, зведених за принципом органічної архітектури. Визначено, що форми, створені Маковечем, не належать до жодної із «мов» архітектурного виразу, які були створені дотепер. Представлено погляд на таємничу природу з’єднання людей у суспільстві – близький до видів зв’язків, що пов’язують релігійні громади, а також концепція архітектури як мосту між небом і землею, яка також змінила підхід до будівлі як виключно матеріального об’єкта. Проаналізована форми окремих сакральних споруд та способи організації їх інтер’єрів, що дозволило зробити висновок, що ідеї відродження єдності навколишнього ландшафту, схильність використовувати місцеві матеріали (насамперед дерево), але також більш загальне, філософське ставлення, що дозволяє розглядати архітектуру як елемент, який пов’язує сили космосу з життям людини. Розглянуто використання метафоричної мови архітектури Маковеча засновані на світі візуальних людських виробів та їх іконографічних відмінних рисах. Виявлено необхідність враховувати взаємозв’язок між певними формами та повідомленнями, що через них передаються у формотворенні сакрального простору. Також представлено спробу адаптувати принципи модернізму до потреб формотворення сакрального простору. Виявлено тенденції формотворення сакрального простору у ХХ ст., а саме: антропософську; продовження та розвитку християнських символів.